Anterior în Teen Wolf...
Tu, Allison și Stiles trebuie să fiți sacrificați.
Veți oferi puterea înapoi lui Nemeton.
Atacă supernaturalul.
De asemenea va avea efect asupra voastră.
Va fi într-un fel întuneric.
Acum sunt un alfa.
Nu...
Nu-i lăsa înăuntru.
Ești bine? Stiles?
Da, doar visam.
A fost ciudat. Era ca un vis într-un vis.
Un coșmar?
Da.
Așteaptă o clipă, Lydia.
Ce faci aici?
Așteaptă un pic.
Stiles, unde te duci?
Voi închide ușa.
Du-te la culcare.
Nu, ar trebui s-o închid.
Nu te îngrijora.
Dacă intră cineva?
Cine anume?
Du-te și culcă-te, Stiles.
Nu. Dar dacă intră?
Și dacă intră?
Stiles, termină. Te rog.
Stiles. Stiles, vino în pat.
Stiles. Te rog.
Nu, Stiles. N-o face!
Nu te duce acolo. Te rog.
Te rog, Stiles, n-o face!
Este un vis. Este doar un vis.
Este un vis. Scoateți-l din cap, Stiles.
Visezi. Bine? Trezește-te, Stiles.
Trezește-te!
E timpul să te trezești, copile. Du.te la școală.
Și nu te puteai trezi?
Și era foarte terifiant.
Ai auzit vreodată de paralizie în somn?
Nu. Aș vrea?
Ai avut vreodată un vis
unde te simți de parcă vrei să te trezești, dar nu te poți mișca sau merge?
Da am avut asta.
Este din cauza mișcării rapide a ochilor
iar corul tău este complet paralizat.
Se numește atonie musculară.
Astfel dacă începi să visezi că fugi,
nu începi să fugi în pat.
Asta are sens.
Dar uneori mintea ta se poate trezi înaintea corpului.
Deci pentru aceste secunde, ești conștient că trupul tău e paralizat.
Și asta este partea terifiantă.
Îți transformă visele în coșmare.
Simți de parcă ai cădea,
de parcă ai fi ștrangulat, sau în cazul tău,
de parcă ai fi în centrul unor copaci magici
unde au loc sacrificii umane.
Crezi că înseamnă ceva?
Dacă ce am făcut noaptea trecută...
Dacă încă ne afectează?
Stres post traumatic?
Sau ceva de genul.
Dar vrei să știi ce mă sperie cel mai mult?
Nu sunt sigur că este real.
Hei. Este în regulă.
Tu ești în regulă.
Traducerea și adaptarea: AMC & PTA subs.ro team (c) www.subs.ro
- Hei. - Hei.
Te duci la școală?
- Da. - Bine și eu.
Bine.
- Te pot întreba ceva? - Bine.
Ești supărat pe mine?
Nu.
Ești sigur?
Nu.
Ce înseamnă asta?
Adică nu sunt sigur ce simt.
Bine. Mă urăști?
Nu, bineînțeles că nu.
- Vrei să mă lovești? - Nu.
Cred că ar trebui să mă lovești.
- Nu vreau să te lovesc. - Ești sigur?
De ce aș vrea să te lovesc?
Nu ai făcut nimic, nu?
Nu. Adică...
Ce vrei să spui?
Adică nu ai sărutat-o sau ceva?
- Nu! Cu siguranță nu. - Nu.
Ai vrut?
Da. Cu siguranță
Hei!
Voi doi băieți supernaturali.
Nu-mi testați nivelul de răbdare nesupernatural.
Te simți mai bine?
Hei.
Ești bine?
Ești gata pentru școală?
Da, sunt bine.
Tată, serios, sunt bine. A fost un coșmar.
Ce este asta?
Asta este doar fila de la birou.
Spune: "stația șerifului, nu o îndepărtați."
Da, decât dacă nu ești șeriful.
Acum mișcă-te la școală, bine?
Trebuie să plec, tată. Am întârziat!
Kate, Kate, ce faci?
Îmi pare rău.
Allison, ești bine?
Ești bine?
Nu pari bine, Scott.
- Sunt bine. - Nu, nu ești.
Ți se întâmplă și ție.
Vezi lucruri, nu?
Cum ai știut?
Deoarece vi se întâmplă la toți trei.
Uite cine nu mai este nebunul.
Nu ești nebun.
Ai halucinații? Paralizie în somn?
Da, sunteți bine.
Am murit și ne-am întors la viață.
Asta trebuie să aibă efecte secundare, nu?
Ținem fiecare un ochi pe celălalt. Bine?
Și Lydia, încetează să-ți placă așa de mult.
Ce?
Bună dimineața, lume. Numele meu este dl. Yukimura.
Voi prelua de unde a rămas fostul profesor de istorie.
Eu și familia mea ne-am mutat aici acum trei săptămâni.
Cred că până acum cu toții o știți pe fiica mea, Kira.
Sau e posibil să nu, din moment ce nu a menționat pe nimeni de la școală.
Sau ai adus un prieten acasă în această privință.
În orice caz, acolo este.
Acum, să începem istoria americană la începutul secolului 20.
Nu ai acea mână fermă pentru un asasin.
S-a întâmplat în ultimele săptămâni.
De la acea noapte.
Începe din nou.
Poate avem nevoie de mai mult timp să revenim la normal.
Da, încearcă să nu uiți că am apăsat pe butonul de reset
la o baliză supernaturală pentru o creatură supernaturală.
Este o șansă bună ca lucrurile sa nu revină la normal.
Da.
Ce?
Credeam că ai spus că vrei să ne facem prieteni.
Nu astfel.
Ai spus că vrei să fii observat.
Aș putea să-mi dau foc și să fiu observat
- Ei bine, când vei fi mort. - Exact.
Kira. Kira.
Omule, ochii tăi.
Ce este cu ei?
Au început să lucească.
- Adică acum? - Da, acum.
Scott, oprește-te. Oprește-te.
Nu pot...
N-o pot controla.
Bine, ține capul jos. Hai, uită-te jos.
Ține capul jos.
- Dă-te înapoi. - Scott, este în regulă.
Nu știu ce se va întâmpla. Treci înapoi.
Durerea te face uman. Scott, asta nu este doar în capul tău.
Asta este real.
Și începe să fie rău și pentru mine.
Nu am doar coșmare.
Am vise unde trebuie să țip să mă trezesc.
Și uneori nu sunt sigur că mă trezesc.
Ce vrei să spui?
Poți știi când visezi?
Nu poți citi în vise.
Din ce în ce mai mult, în ultimii ani,
am probleme cu cititul.
Este ca și cum nu văd cuvintele.
Nu pot pune literele în ordine.
Adică acum?
Nu pot citi lucruri.
Crezi că asta va ajuta?
Știu că dacă nu crezi că va ajuta cu siguranță nu va ajuta.
Deci, bagă-ți capul în asta,
trage un pic și vezi ce se întâmplă.
Poate ține sfoara altfel.
Încearcă tragerea Mongolian.
Ce? Citesc.
Încearcă.
Bine...
Acordă-ți o secundă să închizi ochii
și imaginează-ți că săgeata ajunge în tintă.
Vezi asta?
Ce să văd?
Așteaptă aici.
Vorbești serios?
Revin imediat.
Nu ai spus asta.
Aici.
Lydia?
Allison, aici.
Lydia?
Aici, Allison.
Lydia.
Dumnezeule. Dumnezeule, Lydia.
- Chiar în capul ei? - Aproape prin el.
Și continuă să spună același lucru,
că își vede mătușa.
Orice vi s-ar întâmpla, se înrăutățește.
Dacă nu aș fi fost acolo, atunci Lydia ar fi fost moartă.
Ce făceai acolo?
Băieți, veniți.
Această casă nu are o abilitate supernaturală să se vindece!
Deci, terminați!
Știi, ultima oară când am adus așa ceva
la mormântul ei, a fost furat în aceeași zi.
100 de dolari pe apa sâmbetei.
Tată?
Ce faci aici?
Lucrez. Și...
dacă cineva își dorește așa de mult florile, le poate avea.
Gestul contează.
Tată, ce este asta?
Mă uitam prin niște cazuri vechi
dintr-o perspectivă mai iluminată, dacă înțelegi ce vreau să spun.
"Semne ciudate de o șopârlă bipedă, oameni sprintând pe autostradă."
Păr de Kanima.
Tată, nu treci prin toate cazurile vechi
să vezi dacă ceva din cazurile vechi au de a face cu supernaturalul, nu?
Admit, că ce s-a întâmplat recent
mi-a deschis ochii către faptul că universul vrea să reevaluez.
Sunt cel puțin 100 de cazuri acolo
unde mă uit la detalii și nu pot să nu mă întreb,
"dacă știam atunci ce știu acum..."
Dar ești sigur că vrei să mergi pe calea asta?
Am de ales?
Este un caz pe care nu mi-l pot scoate din cap.
Acum 8 ani, am fost ales șerif,
și prima mea treabă oficială a fost să-i spun
că nu numai soția și cei doi copii au murit într-un accident de mașină,
dar din ce ne puteam da seama,
corpul fiicei de 9 ani
o fost tras dintre dărâmături de coioți.
Adică tras și mâncat?
Nu am găsit mașina decât la trei zile de la accident.
Au fost împinși de pe șosea într-o râpă adâncă.
Două trupuri se mai aflau în mașină, dar erau pline
de mușcături și sfârtecături.
Dacă gândești probabil la mușcături și ghiare și crezi că este un vârcolac?
- Poate. - Dar coioții sunt excluși, nu?
Ei nu puteau să lasă urme de mușcături și gheare?
Categoric.
Dar ghici în ce noapte s-a întâmplat accidentul?
În noapte cu lună plină.
Da.
Hei, tată, unde duc toate astea?
Da, noi...
Probabil ar trebui să vorbim despre asta.
Bună, scuze, de obicei eu stau acolo.
Bine, nicio problemă. E al tău.
Ciudat.
Profesore. Credeam că am greșit clasa pentru un moment.
Bine...
Nu știu limbajul semnelor.
De fapt, nici măcar nu am știu că tu cunoști limbajul semnelor.
Sau că am ales asta să facem.
A fost suficient, mai ies puțin.
Stilinski!
Te-am întrebat ceva?
Scuze, Profesore. Despre ce era vorba?
Era cam așa: "Stilinski, de ce nu ești atent?"
Sunt acum.
Stilinski, nu îmi mai aminti dec ce am băut...
În fiecare noapte.
Mai dorește cineva să încerce o întrebare la tablă?
Sunt bine. Am ațipit puțin.
Omule... Tu nu ațipiseși.
Bine, ce se întâmplă cu o persoană care a fost aproape să moară
și se dovedește că a văzut anumite lucruri?
Dar nu știe dacă sunt reale sau nu.
Și este bântuit de viziuni demonice ale unei morți relative?
Sunt cu toții închiși acolo pentru că sunt nebuni.
Poți fii măcar să încerci măcar să fii de ajutor, te rog?
Jumătate din copilărie am fost închis în congelator.
Așa că, să fiu de ajutor este un lucru nou pentru mine.
Hei, omule, încă ne zăpăcești cu asta?
- Da. - Bună.
Scuze. Nu am putut să mă abțin să nu trag cu urechea despre ce vorbeați.
Și cred că știu despre ce vorbiți.
Există un cuvânt tibetan pentru asta. Se spune "Bardo."
În traducere liberă înseamnă "între stări."
Între viață și moarte.
Și cum te numești tu?
Kira.
Este cu noi la ora de istorie.
Vorbești despre Budismul Tibetan sau cel Indian?
Despre amândouă, bănuiesc. Dar tot ce spuneți voi aici?
Totul se întâmplă în Bardo.
Sunt stări progresive de halucinații.
Pe unele doar le vezi, pe unele doar le auzi.
Și poți fi vizitat atât de zeițe pașnice cât și zeițe furioase.
Zeițe furioase?
Cum sunt acestea?
Precum demonii.
Demonii.
- De ce nu? - Stai puțin,
dacă sunt diferite stări progresive, atunci care este ultima?
Moartea. Mori.
Pare că subconștientul tău încearcă să comunice cu tine.
Și cum pot să îi spui subconștientului să folosească o limbă pe care o știu.
Îți mai amintești cum arătau acele semne folosite?
Care era mișcarea și așezarea mâinilor?
Știi limbajul semnelor?
Știu puțin.
Vreau să încerci.
Bine, primul era cam așa.
Apoi...
Acela înseamnă "când."
- Apoi, a fost așa de două ori. - Acela înseamnă "ușă."
Și asta era între.
Asta-i tot?
- Da. - "Când o ușă nu este o ușă?"
"Când o ușă nu este o ușă?"
Când e întredeschisă.
Glumești? O ghicitoare?
- Subconștientul meu îmi spune o ghicitoare? - Nu neapărat.
Când voi trei ați fost sub apă,
când ați trecut de la inconștiență
la un fel de superconștiență...
Tu ai deschis o ușă în mintea ta.
Și ce înseamnă asta?
Ușa este încă deschisă?
Întredeschisă.
O ușă în mințile noastre?
V-am spus că este riscant.
Și ce vom face?
Este dificil de răspuns.
Stai puțin, știu privirea aia.
Înseamnă: "Știm exact ceea ce ai,"
"dar nu știm cum s-o reparăm."
Un lucru știu sigur,
dacă acea ușă este deschisă în mintea ta,
nu este bine.
Amândoi trebuie să închideți acea ușă.
Și trebuie s-o faceți cât mai repede.
- Tată, ce faci aici? - Sunt aici pentru că,
aș avea nevoie de ajutor.
De fapt... De ajutorul tău.
De ce eu?
Pentru că acum 8 ani, aproape o întreagă familie a murit într-un accident de mașină.
Un singur cadavru, al unei tinere pe nume Malia, nu a fost găsit.
Sunt destule dovezi să credem că...
Un vârcolac a cauzat accidentul,
și apoi a luat cadavrul.
Dacă ai putea cumva să îi iei urma mirosului,
și să reușești cumva să mă ajuți să îi găsesc cadavrul,
mi-ai putea oferi probabil indiciul care lipsește.
Și dacă chiar a fost un vârcolac?
Atunci, înseamnă că există cineva care o omorât o întreaga familie.
Și tot trebuie găsit.
Am avut o problemă cu coioții.
Populația lor este mare în zona asta,
și își bagă nasul peste tot.
Nu a fost suficient de mare ca să prinzi unul.
Este o capcană pentru șobolani.
Coioții au luat doar sursa de hrană și au plecat.
Și zilele astea, ca să fiu sincer, aș prefera să fiu lăsat în pace.
Înțeleg. Doar câteva întrebări și promit că plec.
Noi probe?
Posibil.
- Simt un miros de animal. - Ce fel de animal?
Câine.
Salut, cățelușule. Scapă de el.
- Eu? - Da, tu. Sclipește din ochi,
fii un Alpha.
Nu pot. Nu am control.
Amice, va trebui să încerci ceva.
Cățeluș drăguț...
Apollo!
Apollo, liniște! Taci naibii!
Uite. Încearcă asta.
Ceva?
Tot ce simt este acel câine.
Crimă?
Au trecut 8 ani crezând că a fost un accident,
iar acum îmi spui că ar putea fi crimă?
Cine naiba ar fi dorit să îmi ucidă soția și fetele?
Întreaga mea familie?
- Asta vreau să aflu. - Eu nu vreau.
Nu vreau să redefinesc întregul coșmar ca pe o crimă nerezolvată.
Lasă-mă să cred că a fost doar un accident tragic.
Pentru că timp de 8 ani cu asta am încercat să mă obișnuiesc.
Accident. Nu crimă.
Îmi cer scuze.
Doar pleacă!
Îmi pare rău.
Am încercat cât de mult am putut. Dacă nu ar fi trecut atât de mult,
poate aș mai fi putut simți ceva.
Este în regulă. A fost o încercare forțată.
De fapt, a fost o idee groaznică.
Doar i-am frânt sufletul săracului om.
N-ar fi trebuit să vă aduc aici.
Nu știu la ce mă gândeam.
- Mulțumesc că ați încercat. - Da.
Ne vedem acasă.
Nu sunt prea multe cazuri pe care nu le-a rezolvat?
Da, doar că pe acesta a simțit că îl
poate rezolva acum.
De ce este acum atât de important?
Vrea să mai rezolvă încă unul cât mai este Șerif.
Cum adică "încă Șerif"?
Nu are nicio logică, tată. Pe cine ajuți?
- Ieși afară. - Scott...
- Poftim? - Nu pot să cred că i-ai făcut asta celui mai bun prieten.
Nu am făcut nimic prietenului tău.
- Îmi fac doar treaba. - Treaba ta este nasoală.
În unele zile nu pot contrazice asta.
Îmi spune cineva ce naiba se întâmplă?
Încearcă să îl dea afară pe tatăl lui Stiles.
- Nu. Nu este adevărat. - Ce faci?
Conduc un caz de punere sub acuzare.
Pare mult mai mult decât că îl dau afară.
Lipsa de soluții și capacitatea sa de a închide cazuri
sunt cele care îl dau afară.
Treaba mea este doar să adun informații.
- Este treaba pe care superiorii mei mi-au dat-o. - Treaba ta este nasoală.
Scott... Scumpule...
Calmează-te.
Vino cu mine acum.
Renunță. Respiră și uită.
Încerc.
Mi-ai spus că tu și Stiles ați învățat cum să controlați asta.
Găsește un punct de sprijin, bine?
Găsește un punct de sprijin.
Punctul meu de sprijin era Allison.
Allison nu mai este.
Fii propriul tău punct de sprijin.
Poți face asta.
Scumpule, să îți spun ceva ce adolescenții nu cred niciodată,
dar jur că ăsta este adevărul.
Te vei îndrăgosti de mai mult de o singură dată.
Se va întâmpla din nou.
Și va fi la fel de uimitor ca prima dată.
Și poate la fel de dureros.
De se va întâmpla din nou, îți promit.
Și până atunci...
Fii propriul tău punct de sprijin.
Ce se întâmplă?
Tu și cu mine.
Mergem să găsim corpul.
Cadavrul.
Ești sigur că Scott este de acord cu asta?
Isaac.
Da.
Este 100% de acord.
A spus el asta?
Nu în atâtea cuvinte, dar...
A trecut peste.
Ar trebui s-o faci și tu.
Ce ai în jurul gâtului?
S-o facem, Allison.
S-o facem împreună.
Știi, dacă tata are dreptate, înseamnă
- că mai este un vârcolac pe care nu-l știm. - Știu.
Și dacă se dovedește că sunt un fel de tripleți
se vor transforma în trei capete de câine din iad,
pentru care nu sunt pregătit.
Da. Nici eu.
Mai ales că nu îmi pot controla nici măcar propria transformare.
Îmi pare rău, amice.
Urăsc coioții atât de mult.
Urletul lor mereu mi se pare că este ca strânsoarea unor mici animale.
Încă funcționează.
Ai văzut lanterna.
Cred că i-am găsit.
De nu au mutat-o? Nu este o probă?
Probabil era prea mare efortul ca s-o tracteze.
Uită-te la asta.
Ai văzut astea?
Ghearele unui animal ar fi mai apropiate, nu? Mul mai apropiate.
Deci, a fost un vârcolac.
Tata avea dreptate.
Ce-i asta?
Mi-e foame.
Cred că am avut un atac de cord minor.
Stiles...
Spune-mi te rog că vezi și tu aia.
O văd.
Stai, Scott! Scott, așteaptă-mă!
Malia?
De ce te uiți la mine ca și cum ar fi vina mea?
Pentru că este vina ta.
Da, ai probabil dreptate.